Nē, nē, nē. Rindas gals ir aiz manis.
- Tas maksās 50 kronas. - Nē. Tas maksās 35 kronas.
Tas ir derīgs, ja pērk vismaz divus pušķus.
Dārgumiņ, bet man vajag tikai vienu.
Puse no 70 taču ir 35.
Pušķis maksā 50 kronas. Divi pušķi kopā maksā 70.
Tas ir bezjēdzīgi.
Tas ir pilnīgs ārprāts. Es ziņošu Patērētāju aizsardzības centram.
- Vai varu satikt jūsu vadītāju? - Nē, viņa ir pusdienās.
Pusdienās? Skaitīšanas kursi būtu noderīgāki.
Divas cenas vienai precei? Tas ir pilnīgs ārprāts.
Bet tavai zināšanai...
Divi pušķi nekļūs par ieradumu.
Man ir grūti bez tevis.
VĪRS VĀRDĀ ŪVE
Tizleņi.
-Lai jūsu suns šajā vietā vairs nečurātu. - Neklausies tajā vecī.
Anders! Vai tu redzēji, kas notika? Viņš mēģināja nogalināt Princi.
- Ko jūs izdarījāt sunim? - Tas nav suns.
Tas ir spalvains zābaks ar acīm.
- Suņu pastaigas šeit nav atļautas. - Neiesaistiet šeit policiju.
Pasaki taču viņam kaut ko, Anders! Tu esi valdes priekšsēdētājs.
- Es tikko to jau izdarīju. - Nē, bet pa īstam.
Labrīt.
- Viss kārtībā? - Nav runājamais?
- Ūve! Vai varētu tevi uz brītiņu? - Birojā.
Tiksi par priekšnieku, ko?
- Vai viss kārtībā? - Jā.
- Cik sen jau tu šeit strādā, Ūve? - 43 gadus.
- Shit. - Shit.
- Tu pārņēmi sava tēva darbu? - Jā.
Mēs tev gribējām piedāvāt vienu iespēju.
Tev ir tikai 59 gadi. Iespējams, tu gribētu savā dzīvē uzsākt ko jaunu.
Vai 43 gadi vienā vietā liek par to domāt?
Tas...
- Jūs gribat mani atlaist. - Es tā negribētu teikt.
Bet apmēram tā.
- Mēs gribētu tev piedāvāt programmu. - Tādu kā valdības apmācību kursu.
- Tādu kā nākamo soli. - Digitālais ienāk arvien vairāk un vairāk.
Tādā gadījumā man ir ierosinājums.
Kā būtu, ja es vienkārši pieceltos un aizietu?
Labi. Tad tā arī darām.
Pagaidi, Ūve. Mums ir atvadu dāvana.
Dārza lāpsta.
Ja dodaties ceļojumā, jums ir jāpāradresē savs tālruņa numurs.
- Tur, kur es dodos, nav tālruņa līniju. - Jūs jokojat?
Mierīgi. Būs jau labi.
Uzmanies. Hallo, hallo!
Stop. Stop! Stop!
- Ak vai. - Kas, pie velna?
- Pabrauc uz priekšu. Patrik! - Ko jūs darāt?
- Viņš nav diez ko apķērīgs. - Šeit nav atļauts braukt.
- Vai nepazīstat zviedru ceļa zīmes? - Vai Jūs esat akls? Vai tad es braucu?
Priecājos iepazīties. Patriks.
Jūs vajadzētu saukt par Mikimausu, bet, ja braucat atpakaļgaitā -
- grieziet stūri uz otru pusi un skatieties spogulī.
- Ko viņa saka? - Nav ne jausmas. Tas ir persiešu valodā.
Vai viņa nav skaista?
Nē...nē, hallo!
- Nē, nē! - Vai es kaut kur iebraucu?
Ārā! Nostājieties kaut kur, lai nemaisītos pa kājām.
- Tikai neaizmirstiet ... - Paldies. Es braukt protu.
- Kas vēl tas tāds? - Aizmugures kamera.
Kamera? Pie dirsas man kam...
- Sveiki. - Sveiki.
- Mamma!
Aizmugures kameras! Jums pat nedrīkstētu kasetes klausīties.
- Pēter! - Idioti.
Johaidī, es nevaru atrast savu jaku.
- Pēter! Pēter! - Jā.
- Nāc šurp! Pēter! - Ko tu gribi?
STĀVĒŠANA STINGRI AIZLIEGTA!
Škic!
Jūs paņēmāt manu riteni. Vai atdosiet?
- Vai tas nebija sieviešu divritenis? - Tas ir manas draudzenes.
- Un kur viņa dzīvo? - 142. numurā.
Ar tiem komunistiem, kuri ieviesa atkritumu šķirošanu?
- Tad viņa pati var paņemt. - Lai paliek.
- Man ļaut, lai viņš savāc manu riteni? - Viņš ir dīvains.
Sveiks, Ūve! Viss labi?
Kāpēc visi prasa, vai viss ir labi? Kāpēc lai nebūtu labi?
Tu neesi darbā. Ir dienas vidus, un tu nekad neesi bijis slims.
Tev kaut ko vajag? Vai arī grasies tā pļāpāt visu dzīvi?
Varbūt gribi atnākt paēst pusdienas?
Idioti!
Nolādētie maniaki! Braukšana šeit ir aizliegta!
- Vai jūs kaut ko teicāt? - Jā, braukšana šeit ir aizliegta.
- Ak tā? Nu, man ir atļauja. - Ne sūda tev nav.
- Visu labu. - Brauc! - Pazūdi no šejienes!
Vai kas noticis?
Ja jums ir ciemiņi, lai izmanto viesu stāvvietu.
Mēs paši tā nolēmām.
Viņi ir no pašvaldības. Viņi atveda mājās Rūni.
Mums iekšā pēdējā laikā ir ļoti auksti. Varbūt varētu uzmest aci?
Nē. Uzsedziet vēl vienu segu.
Piedod, es neierados vakar, kā bija ieplānots.
Es nevarēju. Mājās bija gatavais cirks.
Pretējā mājā ievācās jauni kaimiņi.
Tu būtu šokēta, ja redzētu, kādi tagad ir cilvēki. Neviens vairs neko neprot.
Neprot atpakaļgaitā braukt ar piekabi, vai nomainīt riepu.
Kad palūdz vienkāršāko lietu pasaulē, viņi ēd pusdienas.
Padomā tik. Drīz mēs būsim zeme, kurā visi to vien dara, kā ēd pusdienas.
Tev ir laimējies, ka tev nav tas jāpieredz.
Teritorijā ir parādījusies balta mašīna. Pilnīgi maniaki.
Nav kārtības, kad neesi mājās.
Ja es tagad pasteigšos, varbūt satiksimies jau šodien.
Man ir grūti bez tevis.
Kas, pie velna.
Jā? Kas par lietu?
- Mums ir rīsi un vista. - Jūs tirgojat rīsus?
Mēs atnesām ēdienu, lai pateiktos.
Persiešu ēdiens ar safrānu. Garšīgs pēc velna. Parvane fantastiski gatavo -
- un es fantastiski...
Piekabes vairs nav. Es redzēju zīmīti. Jums taisnība, mūsu vaina.
- Mēs padomājām, ka varbūt esat izsalcis. - Nē, paldies.
- Tad mēs metīsim ārā. - Nē, šeit neko ārā nemet.
- Mums šķita, ka jums varētu būt trepes. - Protams, ka man ir trepes.
Katram pašam šeit vajadzētu trepes. Tas pat ir rakstīts nolikumā.
Ja esat to lasījuši.
Tad varbūt mēs varētu... tās aizņemties?
Ir tik droša sajūta, ja kāds vienmēr ir mājās.
Te ir balsti.
Un instrukcija.
Nu... Velns!
- Vai jums ir sešstūres atslēga? - Sešstūru.
Nē, sešstūres atslēga.
Kāds tai sakars ar stūrēm? Seši stūri - sešstūru.
Iegūglē.
Ūve? Vai tu tagad varētu uzmest aci radiatoriem?
- Ja mīļi palūdz? - Pamēģiniet atgaisot radiatorus.
- Vai tas varētu būt iemesls? - Labdien. Esmu Parvane.
- Mans vīrs Patriks. - Vienmēr priecājos iepazīties ar jauniem kaimiņiem.
Te ir tik jauki. Bērniem šeit ir paradīze.
Nolāpīts. Vai nevienam vairs nav jāstrādā?
- Vai tu nevarētu atlaist to radiatoru? - Atgaisot.
Radiatorus neatlaiž. Tos atgaiso.
Rūne būtu varējis man pirms apvērsuma par to apjautāties.
-Bet, Ūve, tas nebija apvērsums. - Apvērsums un nekas cits!
- Jums to balstus vajadzēs vai nē? - Jā, jā.
Ūve bija valdes priekšsēdētājs, bet tad visi nobalsoja par manu vīru Rūni.
Parvane! Paskaties. Tie ir baigi labie...
Neņemiet tos. Tie bija Sonjai.
- Lieta tāda, ka viņa bija... - Aizver savu muti! Klusu!
Man ir diezgan! Pazūdiet no šejienes! Ejiet mājās!
Vācieties prom!
Paradīze, ko?
Ūve?
Ūve? Vai tu varētu paskatīties?
Jā. Vai man atnākt?
Ūve?
- Cik lielisks grāmatplaukts. - Jā.
Cik tev daudz grāmatu?
Šīs kastes, vēl viena virtuvē, un tad vēl arī pagrabā.
Es uztaisīšu vēl vienu.
Runā, ka smadzenes pirms nāves darbojoties ātrāk.
Jo ārējie iespaidi kļūst arvien tālāki un tālāki.
Man bija diezgan daudz laika padomāt. Pārsvarā par radiatoru.
Un par mammu. Viņa agri nomira.
Tētis nebija no tiem cilvēkiem, kuri izrāda savas bēdas.
- Paldies, ka atnācāt. - Es arī neizrādīju.
Kā ir, tā ir.
Viena lieta ir skaidra.
Lai ko mēs šai dzīvē darītu, tā īsti mēs pāri netiekam.
Nāc, Ūve, brauksim mājās.
Tētis daudz nerunāja. Viņš parasti kaut ko darīja mājā.
Un auto.
Tie arī neko daudz nerunāja.
Mašīnas var dot tev brīvību.
Bet, ja tu pret viņām izturēsies kā maita, viņas to atņems tev uzreiz.
Bet tovakar viņš runāja.
Ūve? Es gribētu, lai tu zini, kā viss ir savienots.
- Nē. 92. saabā. - Ā.
- Un kam ir vajadzīgas sveces? - Tās darbina mašīnu.
Tieši tā.
Redzi, Ūve ... Šī ir dzīve!
Nav iespējams uzbūvēt labāku mašīnu par Saab.
Bet parasti viņš neteica neko.
Pēc stundām es gāju pie tēta uz darbu.
- Čau, tēt! - Čau, Ūve!
Viņš teica, ka tā ir visdrošāk.
Lec nost no sliedēm!
- Lec nost no sliedēm, Ūve! - Ko tu saki?
Aiz muguras!
Toreiz laikam pirmoreiz dzīvē mans tēvs mani apskāva.
Es nezinu, kāpēc, bet es iedomājos par mammu.
Tev jābūt uzmanīgākam.
Viņš droši vien arī.
Tad man bija iespēja.
Nu, Ūve, tagad jau ir labi. Tagad laid tēti.
Visi teica, ka viņš esot pārāk jauks. Bet kā gan vispār var būt pārāk jauks?
Es iepazinos ar tēva jaukajiem kolēģiem.
- Toms bija viens no viņiem. - Atdod to.
- Nē. Es to atradu. - Nu tu man dabūsi...
Reizēm cilvēks nezina, vai viņš rīkojas pareizi.
- Ir tikai sajūta. - Sīkais mērgli.
Reizēm šī sajūta dīvainā kārtā ir tieši saistīta ar sāpju sajūtu.
Mēs paturam to, ko atrodam. Tā ir bijis vienmēr. Vienmēr.
Ūve?
Dari ar to maku, ko tu gribi. Tu to atradi.
- Es to atradu vilcienā. - Liels paldies.
- Kāpēc tu nenosūdzēji Tomu? - Mēs citus neaprunājam.
- Vienā brīdī es gribēju maku paturēt sev. - Jā, es zinu.
Bet beigu beigās tu to atdevi.
Būt godīgam ir vislabāk.
Bet reizēm godīgumam ir vajadzīga neliela palīdzība.
- Vai tu saproti? - Jā, ļoti labi. Es saprotu.
Labi, braucam mājās. Lec virsū.
Un tad pienāca diena, kad es uzzināju, kas ir īsta brīvība.
- Sveiks, tēt. - Sveiks, Ūve.
- Kā gāja? - Nu... labāk apskaties pats.
Bija baigi labi. - Skaties!
Veči?
Zināt, kādas Ūvem ir atzīmes? Viņš būs mūsu nākamais brigadieris!
Re! Četri un pieci. Lieliski.
Sauciet brigadieri! Sauciet brigadieri, pie velna!
Tēt!
Velns parāvis!
Kādu sūdu jūs te tirgojat?
Universālā aukla, jūs teicāt. "Noturēs visu".
Kam jūs to lietojāt?
Tfu!
Idiote.
Vairs nevar dabūt pat kārtīgu striķi.
No tiem jaunajiem kaimiņiem tikai sajukums. Rīsi ar safrānu.
Kāda vaina gaļai ar kartupeļiem?
Kāpēc māžoties ar ēdienu!
Šī laikam ir pirmā reize, kad lieku tev uz sevi gaidīt.
- Ei! Ko jūs darāt? - Tas ieskrāpēja Princim.
Vēl viens akmens, un es pagatavošu kājslauķi no jūsu mopša!
Tā ir čivava. Bet tam kaķim noteikti ir gan trakumsērga, gan tārpi.
Jā. Un jums droši vien arī. Bet mēs ar akmeņiem jums nemetam.
Jums tiešām šķiet, ka varat atļauties visu, kas ienāk prātā?
- Es visu pateikšu Andersam. - Nu, uz priekšu.
Ja izdosies kaut ko paskaidrot cilvēkam, kurš brauc ar Audi.
Četras nulles uz restēm un piektā pie stūres.
Ja tas atkal apčurās žogu, es pieslēgšu elektrisko ganu!
Idioti. Tas attiecas arī uz tevi!
Škic! Šis ir privātīpašums.
27. augustā jūs aizņēmāties manu šļūteni. Man to tagad vajag atpakaļ.
- Vai tev martā kaut kas ir jālaista? - Jūs laistījāt, tagad laistīšu es.
Varbūt tu varētu apskatīt to radiatoru, ja reiz esi atnācis?
Liels paldies, tas bija ļoti jauki. Man cepeškrāsnī ir ēdiens. Varbūt vēlēsies?
- Paldies, es jau esmu paēdis. - Nu labi. Tad es eju pēc šļūtenes.
Rūne? Rūne?
Tavai zināšanai, cilvēki biedrībā dara, kas vien viņiem ienāk prātā.
Viss, ko mēs izveidojām, tiek iznīcināts.
Pie velna to visu. Man vienalga.
Patiesībā es taisos doties prom. Pavisam.
Es došos pie Sonjas. Man šķiet, tu par to priecāsies.
Tu man neko nevari pateikt. Tikai sēdēt un skatīties, kā viss...
Ēdiens ir gandrīz gatavs.
Paldies, ka aizdevi. Tas tiešām bija ļoti jauki no tavas puses.
- Vai tiešām negribēsi paēst? - Nē.
- Džimijs arī ēdīs. - Kāpostu tīteņi, Ūve. Ellīgi labi.
- Rūne par to tiešām priecātos. - Viņš neko nedzird un arī nesaprot.
Rūne saprot daudz vairāk nekā cilvēkiem šķiet.
Šķiet, ka viņš precīzi zina, kas notiek mūsu galvās.
Tā, tagad gan man jāiet.
Laid vaļā šļūteni.
Laid vaļā šļūteni!
Hei, Ūve! Mēs mēģinām ielikt logu.
- No ārpuses? Lai veicas! - Tu turi trepes, vai ne?
Tev bija jātur trepes. Kur tu iesi?
PALDIES, BIJA LABS ŪVE
Vismaz uz saabu var paļauties.
Direktors tūliņ tevi pieņems.
Man ļoti žēl.
Ja mēs varam tev kaut kā palīdzēt, tikai saki.
Tās ir labas atzīmes.
Tas ir jūsu. Tā ir puse tēta algas - līdz mēneša beigām.
Viņš vienmēr izņēma avansā.
- Mēs nevaram ņemt naudu atpakaļ. - Tā pienākas.
Varbūt mēs varam atrast citu risinājumu.
Es zināju, kā tas ir jādara, un es pazinu visus tēta kolēģus.
Ko tu darīsi tagad, kad tavs tētiņš ir debesīs?
Nē, to nē. To nē.
To nē.
Pienāk brīdis, kad ir jāpieņem lēmums -
- kas tu būsi.
Tagad esam norēķinājušies par to maku, sīkais mērgli.
Man tas bija tieši tobrīd.
Pulkstenis ir mans!
- Vai jūs esat Ūve Lindāls? - Jā.
- Mēs jūs meklējām. - Ak tā?
Mēs apskatīsim jūsu māju.
Šai vietai ir noteikts jauns zonējums.
Māja neatbilst jaunajam teritorijas attīstības plānam.
Nē, Stig, mēs visu nolīdzināsim.
Tu taču redzi pats. Tā ir nojaucama.
Tā bija pirmā reize, kad viņus redzēju, bet ne pēdējā.
Viņi tā arī nenosauca savus vārdus, tikai pateica, no kurienes.
Vīri baltajos kreklos.
Un viņi vienmēr panāca to, ko gribēja.
- Ūve? Laiks atpūtai. - Visbeidzot darbs bija paveikts.
Un nemaz nebija slikti, jāatzīst.
Bet vīri baltajos kreklos nebija mierā.
Sveiki.
Daži saka, ka liktenis ir paša stulbuma sekas
- bet šoreiz var droši teikt, ka manu dzīvi noteica -
- manu kaimiņu stulbums.
Vai mājā kāds ir? Vai mājā kāds ir?
Palīgā!
Hallo? Hallo?!
Palīgā!
- Atslēdziet šļūteni! - Es dodos iekšā!
Es mēģināju runāt ar ugunsdzēsējiem.
Bet tad viņi atkal uzradās.
Atslēdziet ūdeni. Atslēdziet ūdeni! Māju vienalga ir paredzēts nojaukt.
Pārtrauciet uguns dzēšanu!
Baltie krekli.
Cik ilgi mēs jau braucam?
- Kādu stundu. - Velns!
Es būtu tevi pamodinājusi, ja zinātu, ka tev jākāpj ārā.
Tu guļot biji tik jauks. Vai nogulēji savu pieturu?
Nē. Tā nav problēma.
Jūsu biļetes.
- Paldies. - Man nav biļetes.
Tad jums biļete ir jānopērk.
- Atvainojiet, man nav arī naudas. - Man ir nauda.
Lūdzu.
- Es naudu atdošu, protams. - Tas nekas.
Es lasu Meistaru un Margaritu.
- Vai tu to zini? - Nē.
Grāmatā ir kaķis, kurš arī nemaksā par braucienu.
Vai esi lasījis kaut ko no Mihaila Bulgakova?
- Nē, neesmu lasījis neko no tā. - No viņa.
- Mmhmm. - Es mācos par skolotāju.
Es kāpju ārā.
Pagaidi! Tu aizmirsi šo.
Turpmāk es katru rītu braucu ar vilcienu 7:30.
Bet viņa bija pilnīgi izgaisusi.
Pēc trim nedēļām es jau grasījos padoties.
- Sveika. - Sveiks.
- Vai tu parasti brauc ar šo vilcienu? - Jā.
Es esmu armijā.
Pulkā.
Mmhmm.
O! Man šķiet, man vajadzētu tev atdot naudu.
Vai nebūtu jaukāk uzaicināt mani vakariņās?
Vakariņās? Noteikti.
Patiesībā man nav kur pagatavot vakariņas.
Es domāju restorānā.
Ā. Labi. Mmhmm.
- Ja tu mēdz iet uz restorāniem. - Jā.
- Tad sarunāts. - Noteikti.
Sveiks! Sveika.
- Tu nokavēji 15 minūtes. - Ak tā? Patiešām?
Nu...
- Vai tu zini kaut ko par mašīnām? - Par mašīnām?
Varbūt tev būtu interesanti uzzināt, kā tās darbojas.
- Nav tik vienkārši kā šķiet. - Aha.
Iztēlojies mašīnu. Piemēram, Saab 93.
Tai vajag enerģijas avotu, dzinēju. Un Saab izmanto virzuļdzinējus.
Un virzuļiem vajag kloķvārpstas.
Saab īpašā iezīme ir tā, ka tiem ir priekšējā piedziņa.
Tādēļ tiem nav vajadzīga garenvārpsta.
- Tētis arī mīlēja mašīnas. - Mm.
- Tu gandrīz neko neesi ēdis. - Nē, es paēdu mājās.
Mmhmm. Kāpēc tu ēdi mājās?
Tāpēc, lai tu varētu pasūtīt, ko gribi.
Es sameloju. Es neesmu armijā.
Es tīru vilcienus. Un mana māja ir nodegusi.
Un tagad es iešu.
Paldies, bija jauki.
Viņa jautāja, kas mani interesē.
Es atbildēju: "mājas", jo tas bija vienīgais, kas man ienāca prātā.
Tad viņa man pastāstīja par apmācību programmu.
Pēc diviem gadiem es biju diplomēts inženieris.
- Apsveicu! - Paldies.
O, cik jauki.
Nu... Paskatīsimies, kas ir tavā diplomā.
- "Ūve Lind..." - Vai tu nāksi pie manis par sievu?
Es iedomājos, ja tu gribētu, mēs...
Runā mierīgi un skaidri.
- Vai tu nāksi pie manis par sievu? - Jā!
Jā, nākšu!
Jā, jā!
Au! Au! Nolādēts! Velns!
- Ko tu dari? - Nē, ko TU dari?
- Tev mani jāaizved uz slimnīcu. - Asiņojoša deguna dēļ?
Patriks nokrita no trepēm.
To jau man vajadzēja paredzēt, mūlāps.
Brauc pati. Jums taču ir tā mazā japāņu šujmašīna, ar kuru jūs atbraucāt.
Man nav vadītāja apliecības.
- Cik tev gadu? - 30.
- 30 gadi un nav vadītāja apliecības? - Patriku aizveda ātrie, un viņš var nomirt.
- Bet es varu braukt ar autobusu. Paldies! - Labi, tad es aizvedīšu.
Lieliski. Beidzot. Tas bija tik grūti?
- Kur tu tagad iesi? - Pēc bērniem.
- Te smird. - Mammu, man nav ko elpot.
- Tad nolaidiet logus. - Nē, logus nē.
Aizveriet tos. Aizveriet logus.
- Stop! - Vai tu nevarētu braukt ātrāk?
Bet Ūve, neviens taču nesodīs par stāvēšanu pie slimnīcas.
Mēs būsim tikai 15 minūtes.
Viņš ir novērošanā. Es iešu iekšā, tiekamies šeit vēlāk, OK?
- Uzgaidi, bet kas ar bērniem? - Viņiem būs jāpaliek ar tevi.
Ei!
- Grāmata. - Jā, es redzu.
- Grāmata. - Viņa grib, lai tu to palasi.
"Bruma kungs sāka darīt to, ko viņš darīja katru otrdienu."
"Kad tu izaugsi liels, tu būsi vilcienu vadītājs, Gulds Ivars iesaucas."
- Tā grāmata nav forša. - Nav gan, man arī nepatīk.
Tev jārunā stāstīšanas balsī, un jāizklausās pēc runājoša lāča.
- Runājošu lāču nav. - Šis runā.
"Es jau tik sen esmu vilcienu vadītājs, saka Bruma kungs."
Jā, tieši tā, ļoti labi!
"Bruma kungs piespiež sarkano pogu."
- "Traku bišu simti"... - Hei, bērni!
- Skaties, klauns! - Klauns Bepo ir atnācis! Hei!
- Vai gribat redzēt burvju triku? - Es bērniem lasīju stāstu.
Viņš bērniem lasīja stāstu... Bet tagad šeit esmu es.
Vai tev ir pieckrona? Manam trikam vajag pieckronu.
Iedod viņam piecas.
Paldies. Tagad sākas izrāde!
Vai pateiksiet, kur dzīvojat?
- Kā tu varēji atstāt manus bērnus? - Es neatstāju tavus bērnus.
Šie neveiksmīgie āksti no policistiem mani piespieda.
Mēs nospriedām, ka jūsu tēvs apdraud sabiedrisko kārtību.
Es tikai gribēju dabūt atpakaļ savu pieckronu!
Ta-da!
Klauns Bepo saka paldies.
Ei, pagaidi! Tās nav tās piecas kronas, kuras es tev iedevu.
- Nabaga mazulis. - Es gribu savas piecas kronas.
Tu esi galīgs stulbenis?
Ei! Ko jūs tur darāt?
Vai es vainīgs, ka viņam tik garas kurpes? Tas pat nav smieklīgi, tikai nepraktiski.
- Velns parāvis, tas ir ārprāts! - Aha. Ko es teicu?
- Es to samaksāšu, tas ir mans sods. - Tā ir mana mašīna.
- Atā, Ūve. - Atā, Ūve!
Vilciens Nr. 3214 pienāk pie 3. ceļa.
Palīdziet, Dieva dēļ!
Tu esi traks? Dod roku.
Tūlīt dod roku! Nāc šurp, johaidī! Tu esi idiots?
Tēti!
Kas ar tevi? Tu nomirt gribēji, vai?
- Tu to izglābi. - Viņu.
Pareizi ir "viņu izglābi".
Idiots.
Ūve!
Nasanina ir tev uzzīmējusi zīmējumu. Pagaidi. Pagaidi.
Te būs. Nasanina šo uzzīmēja tev.
Tas krāsainais esi tu. Viņa vienmēr zīmē tevi krāsainu.
- Vienmēr? - Man ir labākā ideja pasaulē.
Tu varētu man iemācīt braukt. Patriks nevar, un tu arī esi labāks šoferis.
- Nē, man nav laika. - Protams, es samaksāšu par degvielu.
Vai tā nav laba ideja? ...Kas tur?
Ak, vai, nabadziņš!
Tā. Ai, ai, ai.
- Atver durvis. - Tikai ne manā mājā.
Atver durvis!
Dieva dēļ, cik te ir auksts. Atnes segu.
- Kāpēc? - Ātri. Tagad!
Sveiks, kaimiņ. Es biju ārā un dzirdēju, ka kāds kliedz.
Nē, es zinu, kas būs ātrāk. Pagaidi.
Resni cilvēki radot milzīgu karstumu.
- Es paņemšu kaut ko, ar ko noslaucīt. - Nē, ne virtuvē!
Kas tas? Viss ir tik zemu.
- Tas ir Sonjai. Manai sievai. - Kur viņa tagad ir?
Viņa ir... mirusi.
Viņa gatavoja kā traka. Es šeit vienmēr ēdu. Vai ne, Ūve?
Man šķiet, viņam jau ir labāk. Kas viņu paņems?
Es nevaru. Maniem bērniem ir briesmīga alerģija.
Johaidī, es aizmirsu. Man arī ir alerģija.
Sevi nogalināt nav nemaz tik viegli.
Un tagad viņš arī ievācās. Man no viņa jātiek vaļā.
Bet es vēlāk atgriezīšos. Es apsolu, Sonja.
Viņš jau tā izskatījās no paša sākuma.
Tiekamies drīz.
Man šķita, ka tev nepatīk bērni.
Protams, man patīk bērni, es tikai nezinu, vai būšu labs tēvs.
Ūve, tu būsi labākais tēvs, kāds mūsu bērniem var būt.
Goda vārds.
Idiots!
Piedod, Ūve, es tev uzbraucu? Es tagad mācos braukt ar Andersu.
- Sveiks, Ūve. - Vai tas gaisagrābslis mācīs tev braukt?
- Tu jau ar mani negribēji braukt. - Mums vajadzētu piesprādzēties.
- Taisnība. - Pagaidi, es tikai...
- Piedod. - Atā!
- Vī! - Ai, ai, ai.
Uzmanīgi. Nebrauciet tētim uz kājas.
Kas te notika?
- Es viņu paņemšu, ja tu atvērsi durvis. - Sēdi šeit.
Vai tev ir mācību zīme? Kad mācās braukt, tādai ir jābūt.
Es nevaru noskatīties, kā idiots māca otru idiotu braukt.
Forši. Paldies!
- Sveiks, Ūve, vai viss kārtībā? - Mācies lasīt instrukcijas.
Sveiks! Lielisks laiks, lai mācītos braukt.
Te būs daži persiešu cepumi. Es gatavoju apmēram tikpat labi, kā braucu.
Sēdies.
Apstājies. Sarkanā gaisma.
Es esmu bezcerīga.
Tagad ir zaļš. Vari braukt. Neaizmirsti par sajūgu.
Dieva dēļ, viņš mani padara traku!
Palaid motoru. Atlaid atslēgu.
Sajūgu vaļā un spied gāzi.
- Es jau to daru! - Atlaid sajūgu...
Es esmu bezcerīga!
Ak, tu, izdzimteni!
Vai tu nekad neesi bijis iesācējs? Tu neredzi zīmi?
- Atslābsti, večukiņ. - "Večukiņ"!
Es tev neesmu nekāds "večukiņš", pretīgais mērgli.
Es esmu "lielais vecis".
Uztaurē vēl vienu reizi, un tā būs pēdējā lieta tavā dzīvē. Saprati?
Klausies, ko es teikšu. Tu esi dzemdējusi divus bērnus -
- un gatavojies izspiest vēl trešo.
Tu esi atbraukusi no Irānas, aizbēgusi no kara, un velns zina, no kā vēl.
Tu iemācījies jaunu valodu, ieguvi izglītību un iztiku.
Un esi precējusies ar pajoliņu. Un tu iemācīsies arī braukt, velns parāvis.
Tā nav smadzeņu ķirurģija.
Palaid mašīnu, un pēc tam vienkārši brauc.
Idiots.
Labi.
Nē, nē, nē. Man jau ir vieta.
Nē, nē, nē. Tur tālāk.
Šī bija Sonjas iemīļotā ceptuve.
Mēs šeit nācām katru sestdienu 13:00. Tieši pie šī galdiņa.
Un ēdāt brulē kūkas?
- Kā tu zini? - Ir sestdiena, 13:00.
Ko jūs darījāt pēc tam?
14:00 mēs gājām mājās.
Sonja parasti lasīja kādu grāmatu, un mēs ar Rūni mazgājām mašīnas.
Tās bija jāmazgā ar rokām. Nekādi automāti, kas noskrāpē krāsu.
Ar Rūni?
- Jūs pat nesarunājaties. - Toreiz mēs runājām.
Patiesībā mēs pat bijām ļoti līdzīgi.
Stāvi! Stāvi, es teicu!
- Rūne. - Ūve.
- Mēs sadarbojāmies. - Es skriešu pāri laukam.
- Tā darīt nedrīkst. - Un pasaki to arī saviem draugiem.
Mums bija vienas un tās pašas vērtības.
Biedrības pirmajā sapulcē Mani ievēlēja par valdes priekšsēdētāju -
- un Rūni par vietnieku. Mūsuprāt, tā bija visprātīgāk.
Mēs abi droši vien bijām pārsteigti, atraduši sev draugu.
Līdz mēs atklājām mazo atšķirību starp mums.
- Tu brauc ar Volvo? - Jā.
Ar ko tu brauc?
Ar Saab.
Iesākumā mēs centāmies to ignorēt un uzvesties kā parasti.
Mums sanāca tīri labi.
Tas ir puika!
Gadi gāja. Mēs attālinājāmies.
Bet tad bez brīdinājuma tas nelietis izsvieda mani no valdes.
Es biju tik nikns -
- ka gāju un nopirku Saab 9000 CS.
Rūne nopirka 960 Executive.
Kad viņu puika bija izaudzis -
- viņš pēkšņi nolēma pārcelties uz ASV.
Pēc tam viņi vairs nesarunājās.
Es tikko biju nolūkojis jauno Saab 9-5 -
- un jau domāju, ka būtu laiks nolikt malā veco ienaidu.
- Mums tikai bija jāuzsāk saruna. - Es tā padomāju.
Vai nebūtu laiks nolikt veco ienaidu malā?
Protams. Mēs esam draugi.
- Tad arī tas notika. - Vai gribi redzēt manu jauno mašīnu?
BMW.
Es pagriezos un gāju mājās. Rūne padevās.
Nevar taču visu mūžu braukt ar Volvo!
Tā bija pēdējā nodevība.
Vai jums bērnu nebija?
Ir jau 14:00.
Ūve, man ir jānoliek arī teorijas eksāmens. Vai varēsi man palīdzēt?
Aha. Tā ir daļa no braukšanas eksāmena.
Paldies. Tas tiešām ir jauki. Tu jau viņus pazīsti.
- Ko? - Bērnus, protams.
- Man nešķiet, ka tā ir laba ideja. - Man arī nē. Varbūt man palikt mājās?
Nē, tā ir ļoti laba ideja.
- Zvani, ja kas atgadās. - Atā.
Es gribu ēst, es gribu ēst!
Tu iebilsti pret eksperimentiem ar dzīvniekiem, bet neiebilsti pret eksperimentiem ar bērniem.
Nasanina pirms gulēšanas grib pudelīti.
Pudelīte tev būs jāizmazgā pašam. Tētim nesanāk uzstādīt trauku mašīnu.
Viņš saka, ka izsviedīs to velna mašīnu pa logu.
Nāc, es tev parādīšu savu istabu.
Ko vajag, kad būvē māju?
Ūdeni.
- Un kanalizāciju. - Pareizi. Un arī infrastruktūru.
- Vai tu esi būvējis mājas? - Jā, bet ne mūra mājas.
Viņš teica, ka es esot labākā visā klasē.
Vai jūs tā sarunājāt?
Nē! Nu gan...
- Sepide? - Čau, Mammu.
Viņa guļ.
Kas tas?
Ko Jūs darāt? Atkal tu?
Par to sieviešu velosipēdu, zīmē ir teikts: "Velosipēdu novietošana stingri aizliegta".
Vai šeit dzīvoja Sonja? Viņa bija mana skolotāja.
Es nepratu ne lasīt, ne rakstīt, bet viņa nedomāja, ka es esmu stulbs.
Tad es visu iemācījos. Viņa bija lieliska. Atvainojos, ka traucēju.
- Ei! Ko tu dari ar to riteni? - Laboju savai meitenei.
Varbūt manai meitenei, ja es to salabošu. Man jādodas uz otru manu darbu.
Es strādāju arī kebabnīcā. Es krāju mašīnai. Renault.
Franču? Tu grasies pirkt franču mašīnu?
Tad parādījās arī tavs bijušais skolnieks.
Tādēļ man tagad jānokārto vēl viena lieta, pirms es tikšu prom. Tā nu tas ir.
Stop! Hallo!
Labi. Noslāpē. Tagad esi apguvusi arī paralēlo parkošanos.
- Es tikko iebraucu mašīnā. - Tas nekas.
Tas ir Volvo. Pagaidi šeit. Man kaut kas jāizdara.
Tas divritenis ir salabots. Vari to atdot savai meitenei.
- Jūs to salabojāt? - Bija tikai jānomaina kamera.
- Tu ēd kebabus? - Nē, kāpēc lai es to darītu?
- Ko viņš te dara? - Kāpēc tev ir melns ap acīm?
- Tas ir meikaps. - Man šķita, ka tas ir sievietēm.
- Viņš uzskata, ka viņam piestāv. - Mmhmm.
- Tā viņš meitenes nedabūs. - Es nemaz negribu meitenes.
- Tu esi pediņš? - Ūve! Tā nedrīkst teikt.
- Viņš var teikt, ko viņš grib. - Vai tu esi viens no tiem gejiem?
Jā. Es esmu viens no tiem gejiem.
Tā gan. Un ko tu ņemies?
Nesaki neko par Mirsadu. Viņa tēvs neko nezina.
Es nestaigāju apkārt, aprunājot citus.
- Ar tevi pašu lietas ir daudz sliktākas. - Kas tad?
Pirkt franču mašīnu?
Vai zini, kā ir uzbūvētas mašīnas?
Tas nav nemaz tik vienkārši.
Man vajag pačurāt.
- Mums vajadzētu apskatīt motoru. - Es nevaru. Es tūlīt būšu atpakaļ.
- Sveiki. Jūs esat Ūve, vai ne? - Jūs esat apstājusies uz līnijām.
Lēna Samuelsone, no vietējās avīzes. Par to atgadījumu dzelzceļa stacijā.
Jūs izglābāt cilvēka dzīvību.
- Jūs kļūdāties, tas nebiju es. - Es tur biju un visu redzēju.
Mums ir rubrika "Neredzamie varoņi".
Manuprāt, jūs tajā lieliski iederēsieties.
Jūsu dzīvē noteikti ir atgadījies daudz kā aizraujoša.
- Vai jūs būtu ar mieru par to pastāstīt? - Nē.
Man ir vēstule no cilvēka, kuru izglābāt. Jums tā ir jāizlasa.
- Tā ir tiešām aizkustinoša. Pagaidiet... - Esmu gatava.
- Nekā nebūs. - Kāpēc? Kas tas bija?
-Es neko nedzirdēju. Ejam. - Lūdzu, atveriet!
Nu, un? Kas par lietu? Nebija aizslēgts. Pat idiots to varētu no iekšpuses atvērt.
Idioti.
Ūve!
Pagaidi.
Tu domāji, ka viņa izgaisīs, ja tu viņu ieslēgsi garāžā?
Ak, Dievs...
Dumiķis.
Ūve...
- Man ienāca prātā viena doma. - Nelielies.
Nopietni. Es varētu palīdzēt tev nedaudz uzkopt māju.
- Salikt mantas kastēs un tamlīdzīgi. - Tas nebūs nepieciešams.
- Sonjas mantas joprojām ir visapkārt. - Es teicu, tas nebūs nepieciešams.
- Vai nebūtu jēdzīgāk dzīvot uz priekšu? - Es teicu, tev derētu apklust.
Es neesmu redzējusi Sonju, un viņa noteikti bija brīnišķīga.
Bet tu viņu esi padarījis par kaut kādu svēto.
Viņa droši vien būtu gribējusi būt parasta Sonja.
Brīnišķīga, bet parasta Sonja.
- Klusu, es teicu! - Nekliedz taču.
Jo vairāk visi idioti par viņu pļāpā -
- jo vairāk man no atmiņas izgaist jau tā vājās atmiņas par viņas balsi.
Pirms Sonjas nebija nekā. Un pēc viņas arī nav.
Es esmu.
Nē, nelieti! Stāvi, velns parāvis. Stāvi!
Uzgaidi brīdi.
Ja esat beidzis uzvesties kā neandertālietis -
- gan jau mēs tiksim galā.
- Kusties. - Nemūžam. Brauciet prom, pazūdiet.
Ja jums nepatīk, ka mēs te braucam, zvaniet uz pašvaldības administrāciju.
- Jūs varat palīdzēt Rūnem citos veidos. - Man Rūne ir pie dirsas.
Braukt šeit nav atļauts.
Vairs ne metra.
Kas īsti ir ar tevi, Ūve?
Es zinu, kas. Tu esi paranoiķis.
Es nedaudz papētīju par tevi pašvaldības arhīvos -
- un internetā.
Un es zinu visu.
Esmu izlasījis visas tavas muļķīgās ziņas, tavas vēstules iestādēm.
Es zinu visu par tavu sievu un viņas nelaimes gadījumu.
Un kā tu par to vaino visu un visus.
Bet ja nu patiesībā vienkārši tu pats netiki galā.
Es par jums ziņošu.
Mans darba devējs ir privāta veselības iestāde.
Mēs tikai izpildām jau pieņemtus lēmumus.
Tev vajadzētu satraukties par savu sirdi, Ūve.
Ko jūs zināt par manu sirdi? Ko?
- Ko jūs zināt par manu sirdi, ko? - Brauc.
Atbildi! Ko tu zini par manu...
Apturi mašīnu! Apturi tūlīt! Nolādētais idi...
Nolādētie baltie krekli! Ko?!
Šis ir pēdējais brīdinājums! Rīt tas spalvainais zābaks būs mokasīns!
Viņš ir galīgi nojūdzies.
Vienkārši aizmirsti. Aizmirsti, pie velna.
Nē! Cīnies!
- Nolādētie baltie krekli. - Ūve.
Ūve, hallo? Atver!
Hallo, Ūve?
Kas ar tevi?
- Ūve! Nu jau pietiks. Ir gatavs.
Labi.
Pagaidi. Vispirms aiztaisi acis. Aiztaisi acis.
Nāc. Nāc. Stāvi. Ta-da!
- Kas tas ir? - Nāc, mēs dejosim.
- Nē. Nē, nē. - Jā! Jā. Nāc. Nāc.
Es nemāku.
Sevī iekšā tu proti dejot.
Ūve. Tu būsi tēvs.
Mēs būsim vecāki!
Es tevi mīlu, Ūve.
Es tevi arī mīlu.
- Bet tad mums vajadzēs furgonu. - Jā, vai arī šūpuli.
Laba doma. Es uztaisīšu.
Nolādētie huligāni! Ko jūs tur darāt?
Ēm...
- Mēs tikai gribējām palūgt... - Ko?!
Mirsadu izmeta no mājām. Es iedomājos, varbūt viņš varētu palikt te.
Šeit? Jūs domājat, ka te ir kaut kāda viesnīca?
Mirsads šodien iznāca no skapja.
Es pateicu tēvam, ka esmu viens no tiem gejiem.
Un viņš necieš pediņus.
Viņš sevi nogalinās, ja kāds no viņa bērniem tāds būs.
Bet labi, lai paliek. Mēs tad iesim.
Sonja vienmēr palīdzēja citiem.
Labi, nāciet.
Labrīt!
Es pagatavoju dažus grauzdiņus. Un uzvārīju arī nedaudz kafijas.
- Es iešu apgaitā. - Vai vispirms nepadzersiet kafiju?
Es sagatavoju brokastis. Siermaizes un tamlīdzīgi.
Pirms apgaitas?
Tagad gan man ir jāiet apgaitā.
Vai es varu nākt līdzi?
Šī ir brīva valsts.
Ja? Labi.
Pagaidi!
Labrīt! Vai es varu nākt līdzi?
Esmu sācis sportot.
- Sveiks. Džimijs. - Sveiks. Mirsads.
- Vai tu kāvies ar savu tēvu? - Jā.
Viņš neleca gaisā aiz prieka.
- Vai dzirdēji par Rūni? - Nē.
Rīt viņu savāks. Viņu vedīs uz pansionātu.
Muļķības. Uz to ir jāgaida gadiem.
Es to zinu.
Goda vārds. Ir pieņemts lēmums. Viņam rīt brauks pakaļ.
Viņa to apstrīdēja jau pirms trīs gadiem. Tagad viņus izšķirs.
Pirms trīs gadiem. Meli. Sonja to būtu zinājusi.
- Un es arī. - Anita Sonjai neko neteica.
- Viņa negribēja, lai jūs zinātu. - Kāpēc lai viņa negribētu?
Viņa negribēja prasīt palīdzību.
Viņa teica, ka jums pašiem esot pietiekami daudz problēmu.
Viņa tā teica?
Viņa teica, ka mums tas nav jāzina, jo mums pašiem ir pietiekami daudz problēmu?
Jā, un kas?
Idiots. Esmu bijis idiots.
Nedusmojies uz mani, Sonja.
Nav viegli atzīt, ka esi kļūdījies.
It sevišķi, ja esi kļūdījies ilgu laiku.
Man ļoti žēl.
Bet tagad tas tiks sakārtots.
Es zinu, kā tu uztraucies, kad es dodos cīņā.
Bet šoreiz, es domāju, tu man piekritīsi.
Šoreiz tas ir karš!
Dod man visus dokumentus, kas tev ir - pašvaldības dokumentus -
- apdrošināšanas, apgabala, baznīcas. Man vajag visu par Rūni.
Lai pārtrauktu pakalpojumu, piespiediet zvaigznīti.
Vai varu aizņemties tavu telefonu?
Kaimiņu dēļ.
Man vienalga, ka esam jau apstrīdējuši.
Jo pastāv augstākā tiesa. Jūs neprotat lasīt? Jūs esat analfabēti?
Analfabēti! Hallo?
Hallo?!
Kā lai sarunājas ar cilvēku, kurš noliek klausuli?
- Kā lai sarunājas, ja tu visu laiku kliedz? - Viņi neklausās.
Apsēdies.
Izslēdz to.
Tie vienmēr ir vieni un tie paši cilvēki.
Tie paši. Tā ir bijis vienmēr.
Viņiem mainās vārdi, bet tie ir tie paši cilvēki.
Vienīgā vieta pašvaldības kretīnam.
Nolādētie baltie krekli.
Paklausies pats, ko tu runā.
Tu man teici, ka nedrīkst padoties, vai ne?
Un tad tu šeit sēdi un sevi žēlo.
Jo tev nav sanācis, visi ir idioti...
Un tu vienkārši padodies.
Tikai tāpēc, ka tu uzskati, ka visi pasaulē var iztikt bez palīdzības.
Bet zini ko, Ūve?
Neviens netiek ar visu galā viens. Neviens. Arī tu nē.
Tagad vari iet.
Vari iet, es teicu. Man vairs nav tev spēka.
Tā jau no paša sākuma bija viņas ideja.
Ka mēs ceļosim kopā, divi vien, pirms ir piedzimis bērns.
Viņa uzstāja, ka mums ir jābrauc ar autobusu.
Jo tā esot romantiskāk, viņa teica.
Un es neiebildu.
Tā bija arī drusku lētāk.
Tur Spānijā Sonja domāja, ka ir jādara tā, kā dara spāņi.
Es redzēju, ka spāņiem ir daudz ko mācīties -
- ja salīdzinām ar zviedru būvniecības standartiem.
Mēs labi pavadījām laiku.
Vakaros mēs devāmies paēst.
Mēs sataupījām nedaudz ēdiena no pusdienu galda -
- un no tā sanāca jaukas vakariņas.
Skål.
Kādu dienu bija laiks doties mājup.
Hola.
- Hola. - Nē, paldies. No, no!
- Ko viņš teica? - Viņš izskatās priecīgs.
Mēs nākam, mēs nākam no piparkūku zemes.
un tālāk, un tālāk mēs piparkūkas ēdīsim.
- Lai viņi ņemas, Ūve. - Ko?
- Viņi priecājas. - Saki?
Autobusā Sonja gribēja, lai es pataustu viņas vēderu -
- jo bērniņš tur iekšā spārdījās.
Patausti, šeit.
- Vai tu jūti? - Visu laiku dauzās.
Es aiziešu uz tualeti.
Sonja?
Sonja? Sonja?
Sonja!
Palīgā! Palīgā!
Jūs varat ieiet pie viņas.
Droši vien es sēdēju pie viņas nedēļu.
Neviens neuzdrošinājās mani uzrunāt. Un droši vien darīja pareizi.
Līdz kādu dienu...
Viņi teica, ka Sonja nekad nepamodīsies.
Neuzdrošinieties man tā teikt!
Un tad tas neizskaidrojamā kārtā notika.
Vienlaikus bija noticis vislabākais un vissliktākais.
Nākamajā dienā man bija jāizstāsta viņai viss, kas bija noticis.
Par dzīvi, kuras vairs nebija.
Visās tajās sāpēs es jutu kādu iekšēju spēku.
Sākumā es tās dusmas pārvērtu par kaut ko noderīgu.
Sonja turpināja studijas.
Viņai bija palicis pēdējais gads līdz diplomam.
Bet pēc absolvēšanas nebija darba.
Jums ir labas atzīmes, man žēl, ka tā.
Tolaik skolas nebija pieejamas invalīdiem.
Bet tad kādu dienu Sonja avīzē redzēja reklāmu.
Klasi, kurā bija saliktas visas iespējamās burtu kombinācijas -
- pirms tās vispār vēl bija izgudrotas.
Jūsu CV ir lielisks, bet mēs tiešām nevaram -
- pieņemt skolotāju invalīdu ratiņos.
Mani pārņēma dziļa tumsa. Es gribēju iznīcināt visus.
Katru mērgli. Autobusu kompāniju, šoferi -
- vīnogu plantāciju, tūrisma aģentūru... visus.
Es rakstīju Spānijas un Zviedrijas valdībai -
- bet visiem bija vienalga.
Ideja ir pagarināt ieeju...
Viņi pat nebija ar mieru pārbūvēt kāpnes, lai Sonja varētu uzsākt darbu skolā.
Es rakstīju visur, lai panāktu taisnību -
- tur, kur pat es vēl nezināju risinājumu.
Līdz visbeidzot Sonja... Viņa bija stiprākā no mums visiem.
Ūve.
Vai nu mēs nomirstam, vai mēs dzīvojam.
Tonakt es vienā naktī paņēmu mašīnu un uzbūvēju, kas bija vajadzīgs.
Nākamajā dienā Sonja varēja sākt darbu.
Laipni lūdzam.
Homērs uzrakstīja Iliādu par Trojas karu.
Bet kad Iliāda tika uzrakstīta?
- Dāvid? - 700. gadā.
- Pirms mūsu ēras. - Velns.
Pasveicināsim Rikardu Stēnebo. Laipni aicināts mūsu klasē.
- Sveiks, Rikard! - Sveicināts.
Tie nav meli. Jau pēc gada tas pats students varēja -
- bez pūlēm skolas izlaidumā deklamēt 400 gadus senu dzeju.
Tik daudzveidīgā nebeidzamībā
Tik dievišķīga savā veidolā -
- un rīcībā.
Kā skaista būtnes ideja.
Bet manās acīs…
…vien pīšļi tā.
Bravo!
Viņa cīnījās par labo.
Par to bērnu, kura viņai nebija.
Viņa nomira pirms sešiem mēnešiem - no vēža.
Un es viņai apsolīju sekot.
- Šodien ir tā diena. Vai viņš ir gatavs? - Nenāciet tālāk.
Jums ir bijuši trīs gadi, lai sagatavotos šim brīdim jauki un mierīgi.
Lēmums ir pieņemts.
- Mēs to darām jūsu labā, Anita. - Bet mīlestība?
Izšķiršana, kad esat viens otram visvairāk vajadzīgi?
Problēma ir, ka viņš 24 stundas dienā nesaprot, kur viņš atrodas.
Nē, bet es zinu.
O!
- Un kurš par viņu parūpēsies? - Es.
- Man palīdzēs... - Palīdzēs? Kas?
- Labdien, ļoti jauki. Lēna, no avīzes. - Labdien.
Man ir atskaites par pēdējiem trīs gadiem par veselības aprūpes kompāniju Konsensus -
- jūs esot akcionārs. Atskaitēs ir minēta niecīga peļņa.
Bet man ir arī atskaites no bankas Kanāriju salās.
Tur ir tikuši noguldīti miljoni.
- Kur jūs to dabūjāt? - Internetā.
Mans redaktors labprāt to publicēs -
- bet lēmums ir mans, ja jūs saprotat, ko es gribu teikt.
Viņš nekavējoties pazuda.
Mūsu laikā bija labāk.
Tolaik cilvēki vismaz aizstāvēja savus principus.
Ūve! Ūve!
Ūve! Zvani ātrajai palīdzībai!
Neļaujiet tai nolādētajai palīdzībai iebraukt biedrības teritorijā.
Galā pie loga.
Sveiki. Parvane, jūs esot tuvākā radiniece.
Jūsu tēvam ir sirds slimība. Varētu teikt, ka viņa sirds ir pārāk liela.
- Atvainojiet, pārāk liela? - Jā, bet viņš izdzīvos.
Ūve!
Tu esi pārāk slims, lai mirtu.
Oh shit, man sākas, Ūve!
Shit!
Tas tikai vāca putekļus.
- Tas nav ne reizi lietots. - Tas ir tiešām jauki, Ūve. Paldies.
- Varbūt nedaudz jāpiekrāso. - Pagaidi, paturi bērnu.
Es to parādīšu Patrikam.
Sveiks, mazais.
Paguli šeit...
Tu esi priecīgs.
- Jā, un jūs arī kaut ko dabūsiet. - iPad! Paldies, vectētiņ!
Es pazīstu šo sajūtu.
Es tā jūtos, kad nopērku jaunu mašīnu.
Tā ir dzīve.
Klau... Pie Ūves mājas nav notīrīts sniegs.
- Vienalga. - Bet ir 8:00.
Apgaitas laiks.
Ūve!
Neuztraucieties, es neesmu izdarījis neko muļķīgu.
Ja lasāt šo, tātad daktera diagnoze ir bijusi pareiza.
Viņa teica, ka mana sirds esot pārāk liela.
Bet tas, pat ja izklausās jauki, nav nekas labs.
Agri vai vēlu par to ir jāsamaksā.
Es vēlos, lai atvadīšanās būtu baznīcā, kā pienākas.
Nekādu ākstību ar pelnu izkaisīšanu vējā vai ko tamlīdzīgu.
Es gribu, lai tas notiek klusi, un tikai ar maniem tuvākajiem -
- kuri uzskata, ka esmu bijis labs cilvēks.
Kaķis ēd tunča konservus divas reizes dienā un svešā mājā kakāt negrib.
Lūdzu, respektējiet.
Un, Dieva dēļ, neļaujiet asociācijas teritorijā iebraukt automašīnām.